Траян Първанов
Ехо

chitanka.info

Кой ме вика невидим в просторното утро

и ме пръска от бързея с жива вода

и денят ми по речното ехо се лута

сред зелена, зелена до сън свобода?

Сгорещената тръпка на слънчеви длани

върху клоните стапя пораслия скреж,

къса вятърът белите капки на дряна

и ги хвърля в безкрайния водовъртеж.

Скита облакът, рехава мрежа разтворил,

посред сините вирове птици гребе

и приплясват безсънните риби нагоре

с тая жажда — да имат крила за небе.

Как извира от храстите с приливи нежни

влажен дъх от студения млад кукуряк

и на камък, забравена вчера небрежно,

мойта риза белее на пустия бряг.

И притварям в просъница руси клепачи,

за да видя захласнато — в тихия брод

слиза щъркел, размята червения крачол —

май несвършено нещо остана, живот.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.